<h2>Reagálás helyett inkább válaszolj a gyereknek: 3 lépéses pozitív szülői rendszer</h2>
<em>Képzeld el, hogy kevesebb hatalmi harcod lehet a gyermekeddel, mi ennek a titka? Egy egyszerű, 3 lépésből álló pozitív szülői rendszer, amely elválasztja az érzéseket a viselkedéstől, így elismerheted gyermeked érzéseit, miközben határokat szabhatsz. A pozitív fegyelmezés a mikromenedzselés vagy ellenőrzés helyett a szülő-gyermek kapcsolatra összpontosít. Ez a 3 lépésből álló pozitív szülői magatartásról szóló gyors útmutató minden, amire csak szükséged van ahhoz, hogy még ma elkezdhessed!</em>

Megetettem a kiskutyát. Aznap volt az első „kölyökkutya óráján”, és nagyon éhes volt. Szó szerint táncolt az ételéért. Pontosan abban a pillanatban, amikor letettem a tálját, a fiam a leghangosabb teherautójával berohant a szobába, egyenesen a kiskutya felé, megijesztette, és egyben lenyelte az eledelét.

Még akkor is folytatta, amikor látta ezt a reakciót. Megkértem, hogy hagyja abba. Újra és újra megkértem. Aztán egy olyan pillanatban, amire nem vagyok túl büszke, odamentem hozzá, és nagyon hangosan, közelről a fülébe azt mondtam: STOP!

Működött. Megállt. De egyben feldúlt, meglepett és megbántott is volt. <em>„Miért kiabáltál a fülembe, mama?”</em> - kérdezte könnyeivel küszködve. Szörnyen éreztem magam. Miért tettem ezt, kérdeztem magamtól? Megmondom, miért - mert fáradt voltam, stresszes, vacsorát készítettem, éhes voltam, - amit csak akarsz - és kiakadt a biztosítékom.

Még gyermek fejlődésből szerzett diplomával és rengeteg ismerettel is - hibákat követek el. Mindannyian hibázunk. A szülői tökéletesség nem méltó cél. De jobban akartam csinálni. Szükségem volt egy olyan rendszerre, amit akkor is használhatok, amikor úgy érzem, hogy elszakad a cérna.

Szükségem volt egy mindent eldöntő stratégiára, amely magában foglalja azokat a <strong>pozitív fegyelmezési módszereket</strong>, amelyekről tudtam, hogy jól beváltak a fiamnál, és amelyeket a tudomány is alátámaszt. Valami, amit könnyű megjegyezni, ami szokássá válhat, amit könnyen átadhatok a férjemnek, hogy a fegyelmezésünk <strong>következetes, gondoskodó és hatékony</strong> legyen.
<h5>3 lépéses útmutató a pozitív szülői neveléshez: Reagálás helyett válaszolj gyermekednek (A.C.T.: Elismerés, Kapcsolódás, Tanítás)</h5>
<h6>Első lépés:
Ismerd el gyermeked érzéseit</h6>
Az első lépés gyermeked viselkedésének megváltoztatásához (a pozitív fegyelmezéshez) az, hogy empatikusan átérezzük, min megy keresztül. Ahhoz, hogy ezt konkrétan megtehessük, először is ismerjük el, hogy mit éreznek.
Az érzelmek elismerése a pozitív szülői nevelés egyik alapköve.

<strong>Hogyan csináld: Érzelmek elismerése</strong>

Kerülj szemmagasságba gyermekeddel, és kérdezd meg, hogyan érzi magát. Kisebb gyermekek esetében megnevezheted az érzelmet is. Kezdetben ne törődj a viselkedésével vagy az érzelem kifejezésével - egyszerűen csak segíts gyermekednek azonosítani az alapvető érzést.

<em>„Látom, hogy teherautóval szeretnél reakciót kiváltani a kiskutyából. Játszani akarsz vele?”</em>

<em>„Látom, hogy durván bánsz a barátoddal a játszótéren. Nagyon frusztráltnak érzed magad?”</em>

<em>„Látom, hogy ideges vagy, mert ideje menni. Szomorú vagy a távozás miatt?”</em>

<strong>Hallgasd meg a válaszukat, majd érezz velük együtt. Mondhatsz olyan dolgokat, hogy „ez nehéz”, „ez felzaklató”, „ez szomorú” vagy „én is éreztem már ilyet”.</strong>

A gyermekek érzelmeinek elismerése segít megérteni az érzelmeiket, és jobb empátiához és proszociális viselkedéshez vezet, különösen a fiúk esetében. Az érzelmekről való beszélgetés a kisgyermekeknél több megosztó és segítő magatartással is jár.

<strong><em>Amikor elkezded ezt a beszélgetést az érzelmekről, akkor a szívükre hallgatsz.</em></strong> Válaszul úgy fogják érezni, hogy biztonságban vannak, ha ezeket az érzelmeket kifejezhetik neked. Azzal, hogy keresztülvezeted gyermeked az érzelmein, segítesz neki megalapozni az érzelmi intelligenciát és szabályozást.
<h6>Második lépés:
Fizikai kapcsolattal segítsd gyermeked érzelmeinek szétterjedését</h6>
Miután elismerted érzéseit, itt az ideje, hogy <strong>fizikailag is kapcsolódj a gyermekedhez, ami segít, hogy az érzelmeit legyen hová helyeznie.</strong>

Ha először kapcsolatot teremtesz gyermekeiddel, mielőtt kijavítanád viselkedésüket, vagy megkérnéd őket, hogy változtassanak viselkedésükön, sokkal valószínűbbé teszed az együttműködést.

A kulcs az, hogy megmutassad gyermekeidnek, hogy elfogadod őket, még akkor is, ha nagy érzelmeik vannak. Nem a viselkedésüket kell elfogadnod, hanem azt, hogy kik ők és hogyan éreznek. Ez az elfogadás a <strong>pozitív szülői nevelés</strong> egy kulcsfontosságú eleme.

<strong>Hogyan csináld: Kapcsolatteremtés a gyermekeddel</strong>

Miközben megsimogatod gyermeked hátát, mondhatod: <em>„Nehéz várni. Szerintem is néha nehéz várni.”</em> (Itt együtt érzel, normalizálod az érzelmeket, és fizikailag is kapcsolódsz – <em>„Itt vagyok veled”</em>).

<em>„Nagyon frusztrált vagy. Szeretnél úgy dobbantani, mint egy dinoszaurusz? Mit szólnál egy öleléshez?”</em> (Itt a frusztráció levezetésének fizikai módját és fizikai kapcsolatot kínálsz).

<em>„Feldúlt vagy azért, mert mennünk kell, szeretnél egy ölelést?”</em> (Itt egy stresszoldó öleléssel oszlatod el az érzelmeiket).
Az ölelés erőteljes lehet. Kimutatták, hogy pufferként hat a stressz ellen, különösen az anyukától kapott ölelések.

<strong>Ez a stratégia lenyűgözött, amikor a fiam kisebb volt és dührohamai voltak. Őszintén szólva nem számítottam rá, hogy működni fog. De a legtöbbször, miután megöleltem, a feszültség és a düh könnyekké olvadtak a karjaimban. És akkor a hiszti véget ért.</strong>

Az elismerés és a kapcsolódás gyakran egyszerre történnek. Ahogy elismered gyermeked, egyúttal lehetőséget is adsz neki, hogy az érzelmeit rajtad keresztül élje ki. Segítesz neki abban, hogy ezt az érzelmet levezesse. Ez egyben az <strong>érzelmi intelligencia</strong> alapjait is lefekteti.

Azzal, hogy megnevezed gyermekeid érzelmeit, és kapcsolatba lépsz velük, megtanítod őket arra, hogyan kezeljék érzelmeiket egészségesen - nem arra, hogy elzárják az érzelmeiket, vagy hogy az érzelmeik alapján cselekedjenek, hanem arra, hogy kifejezzék és megosszák azokat.

A kapcsolódás néha nehezebbé válik, ahogy a gyermekek felnőnek. A kapcsolat fenntartásának témájával a pozitív szülői nevelésről és a tizenévesekről szóló bejegyzésemben foglalkozom.
<h6>Harmadik lépés:
Tanítsd meg gyermekednek a pozitív viselkedést és az érzelmek kifejezésének egészséges módjait</h6>
Most, hogy a gyermeked elismerést kapott és úgy érzi, hogy kapcsolatban áll veled, eljött az idő, amikor megtaníthatod neki, hogy <em>mit tegyen legközelebb</em>.

<strong>Ezért olyan hatékony a pozitív szülői nevelés A.C.T. módszere — a gyermeknek olyan eszközöket adsz, amelyekkel tudja, mit kell tennie legközelebb.</strong> A „fegyelmezés” nem a büntetésről vagy a félelemkeltésről szól, hanem a tanításról, az érzelmek kezelésének módjainak biztosításáról, arról, hogy rájöjjön, hogyan jöjjön ki másokkal.

A fegyelem szó eredeti jelentése a latin <em>disciplina</em> szóból származik, ami „tanítás, tanulás”, és a tanítvány szóval rokon.

Szülőként tehát tanítók vagyunk. Ahhoz, hogy rávegyük gyermekünket arra, hogy változtasson a viselkedésén, minden arról szól, hogy olyan módon mutassuk ezt be, amely képessé teszi a gyermeket arra, hogy változtatni akarjon — <strong>így néz ki a „fegyelmezés” a pozitív szülői nevelés szempontjából.</strong>

Ha a gyermekek úgy érzik, hogy felhatalmazást kaptak, akkor belsőleg motiváltak lesznek arra, hogy megváltoztassák a viselkedésüket, ahelyett, hogy külsőleg, fenyegetésekkel és félelemmel kellene irányítanod őket (ami, spoiler veszély, nem fog működni).

Ráadásul, ha a gyermeked saját maga is reaktív állapotban van, a kioktatás sem fog segíteni. Kutatások szerint a legtöbb helyzetben a tárgyalás és az érvelés a két leghatékonyabb fegyelmezési stratégia.

A gyermekek viselkedése az életkorral változik. Körülbelül 18 hónapos kortól 5 éves korig a közvetlen dac csökken, ám az egyszerű elutasítás és alkudozás az életkor előrehaladtával növekszik. Azoknál az 5 éveseknél, akik a dac vagy az elutasítás helyett gyakrabban használták az alkudozást, kisebb valószínűséggel alakultak ki pszichológiai viselkedési problémák, például externalizációs zavarok.

A pozitív nevelés során alkalmazott stratégiák a következők: tárgyalás, érvelés, választási lehetőségek felkínálása, korlátokon belüli kompromisszumok kötése, melyek mind hatékonyak és segítenek megalapozni a gyermek hosszú távú problémamegoldó képességét.

<strong>Hogyan csináld: Tanítás tárgyalással</strong>

<em>„Mennünk kell, annyira jól éreztük magunkat! Csinálj még egy utolsó dolgot, és már megyünk is. Legközelebb tovább maradunk. Legközelebb külön figyelmeztetlek, hogy tudjad mikor kell indulni, és gondoskodom róla, hogy kicsit korábban érjünk oda, hogy több időd legyen játszani. Mit fogsz csinálni legközelebb, amikor eljön az indulás ideje? Mi a mi új jó szokásunk? Választunk egy utolsó dolgot, amit csinálhatunk!”</em>

<strong>Hogyan csináld: Tanítás érveléssel</strong>

<em>„Mit gondolsz, mi történne, ha mindig nagyon hangosak lennénk a kiskutya körül, amikor eszik? Mi lenne, ha valaki megijesztené, amikor eszik?” Fiam: „Talán abbahagyná az evést.” „Igen, és akkor megbetegedne, igaz?” Fiam: „Igen, nem akarom, hogy megbetegedjen.” „Nem, nem akarod, tudom, hogy nem akarod, de most már tudjuk, mit kell tennünk, amikor eszik, nem igaz? És ezt legközelebb nem felejted el. Te leszel az, aki gondoskodik arról, hogy minden nyugodt legyen, amikor eszik. Ez lehetne a te feladatod!”</em>

<strong>Hogyan csináld: Tanítás egy kis szünetet tartásával</strong>

„Nem lökdösődhetünk a játszótéren, még akkor sem, ha frusztráltak vagyunk. Mit kezdhetünk a frusztrációnkkal? Dobbanthatunk a lábunkkal? Hadonászhatunk a karjainkkal? Dobjuk el dühösen a labdánkat? Tartsunk együtt egy kis szünetet, amíg jobban nem érezzük magunkat.”

<strong>Hogyan működik mindez együtt: Példa a pozitív nevelés ACT-módszerének alkalmazására</strong>

Néha az Elismerés, a Kapcsolódás és a Tanítás szinte egyszerre történik.

Képzeld el, hogy gyermeked megüt egy másik gyermeket a játszótéren. Odamész hozzá, és határozottan megragadod a kezét, megállítod a viselkedését (Kapcsolódás), miközben azt mondod: <em>„Látom, hogy dühös vagy”</em> (Elismerés), majd ezt követi a Tanítás: <em>„Nem baj, ha dühös vagy, és úgy dobbantasz, mint egy dinoszaurusz, de nem szabad megütni másokat. Tartsunk együtt egy kis szünetet a padon.”</em>

Aztán lépj tovább a következő dologra, és bármennyire is nehéz lehet szülőként, engedd el ezt az interakciót. <em>Térj vissza, vegyél lélegzetet, és engedd el.</em>

A gyermekek jók az elengedésben és a továbblépésben, mi nem. Mi a nehéz interakciókon elidőzünk. Én például azon szoktam elidőzni, hogy megkérdőjelezem, hogyan kezeltem a helyzetet.

<em>Az A.C.T.-vel több önbizalmad lesz a tetteidben, és ez segíthet abban, hogy te magad is nyugodt maradj, és lehűtsd a belső kritikus énedet.</em>

Ha arra gondolsz, hogy proaktívan reagálsz a gyermekedre, azt fogod tapasztalni, hogy ezek a pillanatok lesznek az alapjai azoknak a szociális és érzelmi eszközöknek, amelyeket a gyermeked egész életében használni fog.

<strong>Amikor az ACT módszert használod, ahelyett hogy pusztán reagálnál gyermekeidre, segítesz nekik megtanulni a problémamegoldást. Megtanítod őket arra, hogyan változtathatnak viselkedésükön.</strong>
<h2></h2>
&nbsp;